Cesta

čest je zamčená na petlici a víra zlomená, ještě doutná, cesta šílená smrt už kouzlí (za zády), srdce zchvácená smutkem touha má jediná

krev na zem proudí z otevřených ran, sůl si tam ještě zvládnu nasypat sám, pouštním, prudkým sluncem ozářen(oslepen),

lapat po dechu už mi zbylo kámo jen

dál jen dál, jen dál jen dál, musim dál jen dál, jen dáál

V dálce se něco třepotá, že by snad lidi, dají mi napít, šeredně splet sem se, co to vidím, přede mnou zabodlý kopí na něm srdce mý

probodnutý.

Nevím co dál, mám teď dilema, sníst tohle srdce a nebo jít dáál, když ho tu snim, možná přežiju s nim, když půjdu dál, nechám ho napospas skvrnitým hyenám

Lepší je sníst ho a dobře se najíst, i když ta krev má příchuť hořkou, aspoň vim, že mám kus síly dál jít a hledat ten pramen tajemství, lásky a štěstí.